The best movies with RETAiL subs from BiO Only at www.HoundDawgs.org
– Godmorgen. – Godmorgen. Rigtig god weekend.
– Godmorgen. – Godmorgen.
– Godmorgen, børn. – Godmorgen.
– Godmorgen.
Værsgo, her er dagens post. Kan I have en rigtig god dag?
Godmorgen. Hvor er han blevet stor, hvad?
Godmorgen, frue. Her er dagens post. Værsgo.
Flytte? Det mener du ikke!
– Far, helt ærligt. – Det er ikke min beslutning.
Det er en katastrofe! Det er skolen, vores venner. Vores liv forsvinder!
Hvis vi ikke tager med, så mister jeg mit arbejde.
– Det er i den anden ende af landet! – Der kan godt bo mennesker ...
– Hvad med mig og Peter? – Skilsmissebørn rejser jo også.
Vi leger ikke Pendlerkids.
Jeg er lige startet i skole. Det er skadeligt at blive kastet rundt.
Jeg kan ende som kriminel eller hjemløs.
Nu skal vi lige klappe hesten. Jeg tror ... Jeg er ...
– Det er virkelig noget lort. – Kom, Ole. Vi går ned til os selv.
(Mie hvæser) Mie, stop! Pas på Bodil.
(Mie hvæser)
– Kan du ikke finde et andet firma? – Du er Danmarks bedste bogholder.
Nå? Ja ...
– Lad lige eksperten komme til. – Der er svar på min ansøgning.
– Fra A/S Scandinavian. – Uh, fedt.
"Kære Far. Vi har læst din ansøgning med stor interesse."
– "Vi har ingen ledige stillinger." – Øv.
Nå.
Seks. Godt, far. Syv. (pling fra pc)
(mobil vibrerer)
(sukker)
– Det gør ondt. – Slap af.
(besked)
"Kære Far. Tak for din ansøgning. Vi vil med glæde invitere dig ..."
Når jeg siger, at jeg ikke bare kan finde et andet job, er det ...
Hvad så?
Du kan få det job. Du har erfaring.
Du giver aldrig op. Du er hurtig. Du er team player,men kan gå solo.
– Du giver aldrig op. – Det har du sagt.
– Hvad er klokken? – Kom så, far! Red familien.
Har du overvejet et par bukser, far?
– Held og lykke. – Tak, Søs.
Du har fået frisk luft i dækkene, blyfri superbenzin, nye tændrør.
Han skal til et vigtigt møde.
– Hvem taler du med, onkel Anders? – Komtessen.
Hun skal altid lige overtales lidt.
Nå, skulle vi køre?
Det var godt, komtesse. Den stiller vi der.
Hold da kæft! Der er godt nok mange etager.
Det er meget godt, man ikke har højdeskræk.
Hvad var det, jeg ville sige til dig? Jo jo!
Bare lad være med at dumme dig. Så skal det nok gå, ikke?
– Tak. – Der var lige én ting til.
Go,Far. Go,Far. Go,Far. Go! Go,Far. Go!
Mange tak, onkel. Nu kan det ikke gå galt.
(Far rømmer sig)
– Hallo! – Ja?
Jeg skal til jobsamtale hos Bruun & Andersen.
Det er 27. etage, oppe i toppen.
– Er det øverst oppe? – Der plejer toppen at ligge.
– Godmorgen, Bente. – Godmorgen, Louise.
– Jeg har en, der skal op til jer. – Nå. Jamen så kom med mig.
– Kommer du? – Altså kommer med op?
– Med elevatoren. – Med elevatoren?
Jeg tager med op ... Øverst op.
– Det er lige et job for os to. – Hey, se lige her.
– Det tør du ikke. – Som om!
Stop det der!
– Ups ... – I to, altså!
De må gerne være sorte, men ikke kulsorte. Puha.
– Søs, er der mere, der skal ud? – Du må meget gerne tage de her to.
– Uhm. – Hey!
– Skal kæresten ikke spise med? – Det ved jeg faktisk ikke.
Han skal til triatlon i weekenden, så han træner og træner.
– Skal vi ikke ud at heppe? – Det er i Norge.
Ekstremtriatlon med rappelling og mountainbike.
Kan man nå at melde sig til?
Mie, der skal også dug på. Peter!
– Hej, smukke. – Hej.
Hej!
– Emma skal også med til Norge. – Vi træner sammen.
Dejligt! Fedt.
Jeg tror altså, jeg har brug for et plaster.
– Jeg henter! – Super. Tak.
Måske er det ikke så slemt. Jeg skal bare vaske det lidt.
Emma er supercool. Hun kommer ned ad bjerget sådan der.
Sådan der? Fedt.
– Skal I også sejle i kajak? – Det er ikke bare kajak.
– Det er sådan her ned ad en flod. – Sejt!
– Ole? – Jeg må hellere videre.
Hov.
– Wauw. – Vi ses i morgen, ikke?
– Hun er da for sej! – Er hun ikke for gammel til dig?
– Skal du bo sammen med hende? – Ja. Altså som naboer.
Hyggeligt.
Jamen så har vi vist også været det hele igennem.
Jeg må sige, at inden vi fik din ansøgning, –
– så havde vi faktisk en anden, ret sikker kandidat til stillingen.
Nå, ja, men det ...
Men efter vores lille samtale her er jeg alligevel blevet overbevist om, –
– at du måske nok er den helt rette til jobbet som chef for bogholderiet.
Jamen tusind tak.
Mandag kan du godt regne med et glædeligt opkald.
Så kunne det være rart, hvis du kunne sige ja med det samme.
– Så siger jeg tusind tak. – Afdelingen sukker efter en ny chef.
– Er du okay? – Ja. Det er bare lyset ...
Det må du vænne dig til. Vi har det, jeg kalder byens bedste udsigt.
Det er jo broen, du ser derude. Til Sverige. Og se ned engang.
– Det er en utrolig udsigt. – Ja.
Det bliver man aldrig træt af.
– Jeg er begejstret for gardiner. – Nå ...
– Ja, men tusind tak. – Det er godt. Hej hej.
(Far stønner)
– Hej. – Hej.
– Er du okay? – Ja. Jeg har lige været ude at løbe.
Jeg strækker lidt ud. Musklerne kan gøre ondt dagen efter.
– Du ligner mere en, der er bange ... – For højder? Nej!
– Så ville det være et sært sted ... – ... at arbejde.
– Ja ja. Jeg skal også videre. – Okay.
Det var hyggeligt.
– Nej, undskyld! Det ... Hej. – Hej hej.
Hvad? Skal vi have vin? Og blomster?
Skal vi ikke lige se, om han har fået det job?
Selvfølgelig har han fået det. Det er jo far.
Nu kommer han!
Søs. Peter, kom. Der. Så stiller du dig der.
– Er du med? – Ja. Jeg kommer.
Nej!
Go,far! Go,far! Go,far!
– Hvad? – Det er på 27. etage.
Kontoret ligger allerøverst oppe. Der er panoramavinduer.
– Det lyder da fedt! – Bare ikke hvis man har højdeskræk.
– Du har fået jobbet, men siger nej? – Kan du ikke sidde med ryggen til?
Der er kun ét sted, jeg ville kunne sidde.
– Chef? Vil du have regnskaberne ind? – Ja tak, Marianne.
Det går nok ikke. Hvis man skal være chef.
Mit liv er ødelagt. Jeg spilder min kostbare ungdom ude på bøhlandet.
Kom, Ole.
I har i det mindste internettet. Da jeg var ung, havde vi kun hinanden.
Unger!
Op med humøret, små venner. Det skal da nok gå alt sammen.
Især hvis der fandtes piller imod højdeskræk.
Ja, det er rigtigt, Per. Bare der gjorde det.
Men jeg tror vist, at det eneste, der hjælper Far lige nu, –
– det er, hvis han går ind i trolden.
Ind i trolden?
Hvis man kan overvinde sig selv og gøre præcis det, man er bange for, –
– holder det op med at være farligt. (mobil vibrerer)
Det er Emma. Jeg tager den lige. Hallo?
Så far skal tage hen et sted, hvor der er højt ned?
– Det er da værd at forsøge, Mie. – Vi tager alle sammen med Peter!
– Han skal helt vildt højt op! – Per har ret! Der er rappelling.
– Og trolde, man kan gå ind i. – Du har fat i noget, Per.
Det er en vildt god idé. I bestiller billetter.
Og I to lægger en plan. Jeg ringer til fars arbejde.
– Hvad sker der? – Vi skal ind i trolden!
Den her vej.
– Sejt, at du går med til det, far. – Det dur ikke at give op.
Se!
Far, se! Der er vildt langt ned!
– Ja. – Ja tak. Så går vi videre.
8383. Det er Søs og Peter. Værsgo.
– Ole og Mie? I bor herinde. Her. – Tak.
Og Per ... Nej, onkel. Vi bor her. Per også. Derinde.
Kom, Per.
– Hvordan ser der ud hos jer? – Vi har også et fint værelse.
– Undskyld, må jeg komme forbi? – Selvfølgelig.
– Gud, hej! Er det ikke dig fra ... – Fra kontoret.
– Hvor sjovt. – Hvor er verden lille.
– Louise. – Far.
Mor. Til Ida og Emma. Vi skal til Norge og heppe på storesøster.
– Hej, Emma. – Det er Peter, jeg har fortalt om.
– Hej. – Jeg er Peters kæreste, Søs.
Mig har hun nok ikke fortalt om.
– Pas på, Ole. – Vi ses senere.
Så kommer vi til at se en del til hinanden.
Det håber jeg.
– Hej. – Hej. Hej.
"Det håber jeg"? Helt uinteressant er din far ikke endnu.
– Er du der? – Glem det, Ole.
– Det kommer aldrig til at ske. – Hvad?
Helt uinteressant er din far ikke endnu.
Det er måske, fordi Tivoli er åben.
Han har da husket bukserne.
– Kom. Vi skal ned at spise. – Bare gå i forvejen.
(brøler frustreret)
Ja ...
Kom. Vi går ind til os selv.
– Hej. – Hej. Nå, I skal heppe på Peter.
Ja, men vi er her mest for at hjælpe far af med sin højdeskræk.
Okay.
Har din far haft højdeskræk i mange år?
Din far skal bare sige ja, så får han jobbet?
– Det har de sagt. – Fantastisk.
Så må vi håbe, jeres plan lykkes. Så bliver din far og jeg kolleger.
– Bare sig til, hvis vi kan hjælpe. – Tusind tak.
– Hej hej. – Vi ses.
– Hun var sød. Far skal have det job. – Jeg kunne ikke have sagt det bedre.
Vi skal have nogle rejer.
– Prøv at se der. Chilier. – Gør vi det?
Det er stærkt!
Av, av, av!
Du er den eneste, jeg kender, der ikke er bange for noget.
– Ikke engang for at ligne en idiot. – Det passer ikke, Per.
Alle mennesker er bange for noget. Jeg er bange for at blive gammel.
Det skal du ikke være ked af. Det er jeg også.
Kom.
– Hvad mangler jeg? – Du mangler fire ens.
– Hej. Vil du sige hej til kaptajnen? – Det vil jeg da gerne.
Så kan han også sige hej til mig.
– Far? Vi går lige lidt rundt. – Ja, okay.
Men pas nu på, ikke?
Rejs dig lige op, du gamle. Ja.
Du trænger sgu til en krammer. Ikke?
Kan du så mærke det her? Slap af i musklerne. Ikke?
Så. Så tager du det roligere. Sæt dig ned og slap af.
– Det hjalp. Ikke? – Ja.
Du er da ikke afslappet. Ved du hvad?
Ja. Jeg lærte engang et tricks oppe på en indiansk campingvogn.
Lige et øjeblik. Undskyld, den dame.
– Må jeg låne Deres teske? – Selvfølgelig. Værsgo.
– Nu skal du bare se. Åbn munden. – Hvorfor?
Bare åbn munden. Der sker ikke noget.
Du skal bare tage det roligt. Jeg lover dig for, det hjælper.
Sådan der.
Hej med jer.
– Hej hej, Louise. – Slapper du af nu?
– Slap nu af! – Jeg er fuldstændig afslappet.
(højt båt)
Hallo, hallo. Det er kaptajnen. Om fem minutter er skibet i land.
Alle bedes gøre sig parat. Det gælder også dig, Søs.
Godmorgen, skat. Så er vi i Norge.
– Skal vi hjælpe med at bære ind? – Gerne. Så køber jeg lidt ind imens.
Søs og Peter bor derinde. Og vi andre skal herned. Kom.
Nej! Wauw, hvor er her ...
Hvor er her bare flot.
– Det bliver som en lille ferie. – Måske skulle vi fejre det lidt?
– Hej! – Nå, hey.
– Hej. – Her bor jeg.
Bor du lige ved siden af os?
Kanon! Megahyggeligt.
– Vi skal lige ind at pakke ud. – Det skal jeg også. Vi ses.
– Søs? – Ja.
– Har du et problem med Emma? – Hvad skulle det dog være?
Det er da bare hyggeligt. Hun kunne da også sove inde hos os.
– Hvad mener du? – Det ved jeg heller ikke.
– Det er nok bare jetlag. – Men vi kom med båd.
Ja, så bådlag.
Far skal lære at blive gode venner med højder.
Derfor starter vi med ... Hvad var det nu, du kaldte det?
Hvad? Nå ja!
– Eksponeringsterapi. – Nemlig!
– Og hvad var det nu, det var? – Ja. Jo, det er, når man bliver ...
... udsat for de ting, man er bange for, i et sikkert miljø.
Sådan, Per!
Derfor starter vi i morgen i klatreparken.
– Tør du tage den højeste? – Hvad tror du?
Så fortsætter vi her ned til vindtunnellen, –
– hvor Far kan prøve et frit fald.
Far får højdeskræk, bare han tager sokker på.
Hvordan skulle han kunne klare det?
Bare rolig. Jeg forbereder Far mentalt, lige inden han skal sove.
Vi skal huske at være ekstra søde, så han får selvtillid.
Så er jeg tilbage.
400 kroner for en rullepølse. De er crazy,de nordmænd.
Har du selv båret alle de poser, far? Hvor er du stærk!
Tak, Mie. Hvor er du sød.
Her er noget ægte norsk myseost.
Man kigger og tænker: "Den er helt brun. Den smider vi ud."
Men sådan skal den være. Værsgo, smag.
Uhm! Tør du smage?
(Far skriger)
Far!
– Der er mindst en kilometer ned! – Det skal nok gå, far.
Måske skulle vi give ham mentolsamtalen med det samme.
Så så.
Nu prøver du ligesom at finde et minde frem fra din barndom, –
– hvor du føler dig tryg og glad.
– Luk øjnene. – Ja.
(måger)
Vi er i sommerhus. Jeg ligger nede ved stranden.
Jeg har lige været ude og bade. Mor og far ligger og læser.
Hvor er jeg henne? Jeg var jo evig og altid med ude i det sommerhus.
– Du er ikke med her. – Du brugte jo også briller dengang.
– Du kan nok ikke se mig. – Er det mit eller dit minde?
Måske husker du forkert, ikke?
Hvad farve havde dit håndklæde?
Lad mig se engang. Det er hvidt, tror jeg.
Det er jo mit, ikke? Mit håndklæde var hvidt.
Du havde det der billige Adidas. Det der med striber.
Nu prøver du så at tage dit gode og dejlige minde, –
– putter det ned i en lille æske, lukker den –
– og putter den om i din underbevidsthed.
– Giv den et navn. – Et navn?
Ja. Det kunne for eksempel være:
"Hvor føler jeg mig glad og tryg–æsken".
Når du bliver bange, kan du tage din æske frem.
Så kan du åbne den, og så føler du dig tryg og glad.
Ja.
Her, far. Du får også Bodil. Så kan der ikke ske dig noget.
Tak, søde Per.
– Godnat. – Godnat.
Louise?
– Hov, pas på. Hvor er du henne? – Kuk–kuk.
Gud, undskyld. Jeg kan se, du ikke er alene.
Det er bare Bodil Kjer. Det er ikke noget fast.
Jeg var også bare lige ude at gå en tur i regnen.
Så kom jeg til at tænke på ... jordskred.
– Jordskred? – Det hører man meget om i Norge.
Er du klar over, hvor tæt vi ligger på kanten? Vi kan bare ...
Det er nok bare mig. Og sejlturen.
– Mor? Kommer du ikke snart? – Jeg kommer nu, skat.
– Jeg må hellere ... – Jeg kender det godt.
– Nå, men sov godt. – Sov godt.
– Uh, hvor er det glat. – Pas på.
Åh nej.
Rolig, Far, rolig. Åh nej, Bodil.
(Far jamrer)
– Er der noget galt, far? – Nej. Jeg kunne bare ikke sove.
– Vil du låne min sovelampe? – Tak, Per.
Men en sovelampe er ikke det, jeg har brug for.
Det er meget hyggeligere herude. Så sidder vi to mænd her.
Far og søn og har sådan et lille ... moment.
Vi lytter til hinanden og snakker.
"Hvordan har du det? Jeg har det fint. Jeg har det også fint."
– Godnat, far. – Godnat, søde Per.
Er det en del af din terapi at sove herude?
Jeg tager ud og cykler sammen med Peter.
– Kan du klare det? – Begynder du nu også?
– Forresten ser du knaldgodt ud. – Hvad er det for noget sludder?
Og dog. Nå.
Nu lover du at sige fra, hvis det bliver for hårdt.
Hvis jeg siger fra, så er det, fordi du pylrer hele tiden.
Så kører vi.
– Hvor er det synd for far. – Ja. Godt, man ikke har arvet det.
– Siger du, fordi du har denne her. – Skal jeg tage den af?
– Det tør du jo ikke. – Selvfølgelig tør jeg det.
– Man må bare ikke. – Og du tør ikke.
– Skal vi tage næste bane uden? – Okay. Næste bane uden.
Kom. Efter mig.
Åh, Per. Pas på.
Husk nu: Det er aldrig pinligt at falde ned.
Kun at blive liggende.
– Er det nu? – Ja.
Husk nu at bruge din "Hvor er jeg glad og har det godt–æske".
– Jeg er for bange. – Det hjælper. Det lover jeg dig.
Det er sommer. Jeg ligger ved stranden.
– Og jeg dør. – Det går supergodt, far.
– Tak, Lille Per. – Av! Mit ben! Mor!
Mors skat! Nej! Er du faldet ned helt deroppefra?
Lille skat! Det her er jo livsfarligt!
Hallo, dernede. Har I brug for hjælp? Jeg kan komme ned og ...
– Ro på. Du har denne her, ikke? – Godt.
Hvorfor har du den i hånden?
– Den skal jo sidde i selen. – Der har jeg da min egen.
Nej! Vi falder!
Hej. Ja, så er jeg her. Hvordan kan jeg hjælpe?
Onkel!
– Hej hej. – Hvad skete der?
Det er ligegyldigt. Pointen er, at man kan dø af det her.
– Er du okay? – Jeg tror det.
– Og der skete ikke noget med dig? – Hey, benet!
Nå ja. Av.
Jeg er lige bag jer!
– Fedt, Søs. – Skal vi snuppe en tur til toppen?
Jeg havde hørt, at strækøvelser og sauna skulle give rigtig meget.
Den, der kommer sidst til toppen, er en tøsedreng.
– Jeg tager lige Søs ned til søen. – Okay.
– Ja, hvis du har brug for en pause. – Du kan bare køre.
Kom.
Er det der vindtunnellen?
Her kan du heldigvis kun falde opad.
– Louise! – De er alle vegne.
Jeg nævnte, at vi skulle øve frit fald.
Og så fik hun lyst til det?
Hun kan vel lide at være i mit selskab.
– Tror du, hun synes, du er lækker? – Så utænkeligt er det vel ikke.
– Nej, men hun kender dig ikke. – Hun kan lide min udstråling.
– Positiv, sympatisk og selvsikker. – Hej.
– Glæder mig til at se dig flyve. – Ja, vent du bare.
Så er hun scoret.
Supergodt, Per!
– Og der kan ikke ske noget? – Tag det roligt.
Der sidder en mand i kontrolrummet og sørger for, alt går, som det skal.
Ja, så er det vist din tur.
– Husk nu på, at luften er din ven. – Ja, det er klart.
Kom så, far!
– Han klarer den! Planen virker. – Godt, far.
Okay, jeg afleder hans opmærksomhed, og du afbryder systemet.
– Mor, kan vi ikke ... – Det er mit job! Ikke hans.
– Så er han din. – Super. Tak.
Undskyld, jeg forstyrrer. Det, du laver, er bare superspændende.
– Du må ikke komme ind nu. – Hvis jeg lover at være musestille?
Ja ... okay. Jamen så er det nix pille.
Ja ja.
Se, hvor god han er! Han er totalt ovenpå!
Tænk, hvis det betyder, vi kan blive boende.
– Hej hej! – Nå, hvad ...
Sluk for den! Hvor er det da en masse spændende knapper.
– Ja. Her har vi en ... – Bliver det til noget?
– Her har jeg tidtagning. – Sluk.
– Der er ikke nogen. – Find på et eller andet!
Nå, hvad så? Hvad er det der? Er det hjelme, eller ...
Ja, her har vi vores udstyr. Det er ikke så kompliceret.
(alarm) Der er noget galt.
Nej, nej, nej!
– Pas nu på! – Perfekt.
Far! Hvad sker der?
Åh nej.
Bare de ikke laver far til en smoothie!
– Far! – Nej!
Få mig ned!
– Han er helt væk. – Kom så.
– Gør noget! Far er på vej til Månen! – Maskinen er gået helt amok.
– Stop maskinen! – Hvad skal jeg gøre?
Jeg er okay.
Aldrig mere.
For at det ikke skal blive en dårlig oplevelse, –
– er det vigtigt, at du prøver at fokusere på det positive.
– Altså, punkt 1: Du døde ikke. – Det var virkelig tæt på.
– Jeg var så bekymret. Ikke, skat? – Jo.
Min mor råbte: "Bare han klarer den. Stop det. Det er jo livsfarligt ..."
Den er feset ind. I skulle passe lidt bedre på jeres søde far.
Nu kan jeg jo klare en hel del ... To sekunder.
(bræklyde) Far?
Hvad sagde jeg? Han er færdig.
Så sover far.
Måske har Emmas mor ret. Hvad hvis det går rigtig galt?
Så er det slut med rappellingen og mountainbiken.
– Det gik ellers lige så godt. – Hvad så? Hvad gør vi?
Vi har maks. et par dage.
Jeg så engang sådan en sjov fætter i fjernsynet.
Han hed Allah Hallemann. Han havde måske nogle tricks, vi kunne bruge.
Så har jeg brug for en forsøgskanin.
Uhm, jeg elsker flødeboller!
– Vil De smage? – Ellers tak.
Det er jo sindssygt. Han tror, det er en flødebolle.
Vi vidste ikke, du kunne sådan noget.
Det er første gang, jeg prøver.
Få ham ud af det, inden han bliver alt for sur.
Ja, nu håber jeg, det virker.
– Hvorfor spiser jeg en citron? – Onkel har hypnotiseret dig!
– Undskyld. – Jeg henter far.
Ved du godt, jeg engang har spist en regnorm?
Næ, det vidste jeg ikke.
Da jeg var tre år og skulle sys på hagen, græd jeg overhovedet ikke.
– Halløj! – Men ... Slap af en tid!
– Prøv at se, hvor hurtigt det er. – Wauw ...
Hvad er der med dig? Er du jaloux, eller hvad?
– Jaloux? Gider du lige? – Jeg synes, du virker lidt tense.
Så synes du forkert. Skal vi køre, eller hvad?
Når jeg om lidt tæller til tre, –
– vil du ikke længere være bange for højder.
– Videre, videre. – Nå ja.
Alt, hvad der plejede at give dig angst, –
– vil nu føles trygt og sikkert.
– Videre! – Øhm ... hvad var det nu? Nå ja.
Du vil nu have fuld kontrol over dine følelser.
Og det er dig, der bestemmer over dit eget liv.
En. To. Tre.
– Hej. – Hej.
Hvad ville du sige til at træde op på den skammel der?
Det kan jeg da godt.
– Og bordet. – Ingen problem.
– Ej, far! – What?
– Udenfor står der en stige ... – Okay. Jeg håber, den er høj.
Jeg skal bare lige ...
– Du er for vild, mand! – Vi klarede det.
Han stillede sig bare op på bordet.
Lille Per. Op på bordet med ham. Vi har kureret ham!
(stemme oppefra) Vent lige.
– Det lød som far. – Åh nej.
Unger!
Jeg venter bare her. Goddag, Mikkelsen. Det er Far.
Jeg vil gerne sige op. Ja, du hørte rigtigt.
Det ved jeg godt, men jeg er blevet tilbudt et andet job.
Med byens bedste udsigt. Jeg kan ikke flytte med jer.
Far!
Jeg ønsker jer al mulig held og lykke med udflytningen. Hej, Mikkelsen.
Du kan da ikke sige op, når du ikke er sikker på dit nye job.
Altså, hvis jeg kan det her ...
... så kan jeg da også have et job på 27. etage.
– Hej. Hvor er Søs? – Søs, hun er da ...
Er du der?
– Hej. – Hej.
Tiden.
Jeg tror i hvert fald, at vi godt kan skære to minutter af.
Fem minutter. (Søs ømmer sig)
– Ondt i benet fra cykelturen? – Nej, det er fint.
Nej, fem minutter. (Søs jamrer højt)
– Jeg smutter lige. – Ja.
– Bare gå med hende, Peter. – Hvorfor skulle jeg det?
Vi to behøver ikke sidde lårene af hinanden.
– Det vil Emma ikke synes er fedt. – Det er fint. Gå nu med hende.
Søs, for fanden, hun er på toilettet.
Måske mangler hun toiletpapir.
– Kom så. – Louise! Vi skal være kollegaer!
– Hvad? – Hvad sker der?
Onkel har hypnotiseret far. Far er blevet rask.
– Hvad gør vi nu? – Shh!
Hov, hov, hov. Hypnose er ikke legetøj.
Min onkel sprang ud fra en bro, fordi han troede, han var Batman.
Hvordan får vi ham ud af det der?
To klap i hænderne burde være nok. Men du må nok hellere lige vente ...
– Giv op. Jeg har gennemskuet dig. – Har du det?
Ja ... Du er vist lidt vild med mig, er du ikke?
Men jeg skal være din chef, så det går ikke.
Nej nej, vent!
– Far? – Åh! Hvor er jeg?!
– Kom. – Hvordan er jeg kommet herop?
– Tag min hånd. Far, kom. – Nej.
Far!
Ja. Ja. Fedt.
– Nå ... hvad så? – Jeg får lov til at beholde doddet.
– Hvad har du? – Fået lov til at beholde jobbet.
– Hurra. Så skal vi alligevel flytte. – Men til gengæld er far i live.
– Undskyld. – Vi har jo stadig et par dage.
Jeg vil ikke mere. Jeg vil hjem. Det er helt tut.
– Øh, helt tut? – Hvad siger han?
– At det er slut. Han vil hjem. – Man skal også kende sine grænser.
Øv, altså!
– Nå, der er I. Jeg tænkte bare ... – Hej.
– Skal du have nye batterier? – Ole, skal jeg spørge?
Nej, nej, nej. Jeg ville høre, om vi kunne træne med jer i morgen?
– Vi skal rappelle i morgen. – Det er Ole virkelig god til.
– Han går til det. – Ja ja.
– Klatring og så ... – Far har alligevel givet op.
Vi kan lige så godt lave noget sjovt, inden vi skal flytte.
Det er en god idé. Jeg skal også med.
– Hvad? – Det er da bare superhyggeligt.
Fedt! Superfedt. Os alle sammen ud at rappelle.
– Os. Sammen. – Så tror jeg, vi går.
Ikke også min lillebror, mand.
Bare jeg ikke havde fundet på det med Norge. Det har kun gjort det værre.
Så. Bare rolig, Per. Det er ikke din skyld.
Det hele er bare blevet mere besværligt, end vi havde regnet med.
Mine. Der skal jeg i hvert fald ikke ind. Ikke uden lommelygte.
Trold...tunge.
Hvorfor kan man ikke gøre, som når man skal holde op med at hikke?
Nå ja. Du tænker på den der, hvor man drikker vand baglæns.
Nej, giv dem en kæmpe forskrækkelse, og så er de ikke bange for højder.
– Du er genial, Per. – Er jeg det?
Chokterapi. Man udsætter patienten for sit værste mareridt.
Patienten oplever, at han overlever ... forhåbentlig.
Chokterapi!
– Så I lyver for far? – Ja. Hvad havde du regnet med?
Ellers får han jo ikke et chok.
Så far tror bare, I skal på en lille hyggetur i bjergene?
Det er lige på kanten. Men hvis det er det, der skal til ...
– Hvad skal far så rigtigt? – Op at se udsigten herfra.
– Seriøst? – Det er vores sidste chance.
Men ... skal vi tage med? Og droppe rappellingen?
Nej nej. Bliv endelig hos Søs. Ellers gider Far ikke tage med.
Han synes, det er megadårlig stil, hvis vi ikke hepper på Peter.
– Jeg kan selv bære det. – Så må du virkelig undskylde.
Nå? Jeg troede, alle skulle ud at klatre.
Ja, eller ... Ikke alle sammen.
– Far skal op på Troldetungen. – Pas på, og tænk jer godt om.
– Og det gælder især jer to. – Helt sikkert. Ikke noget farligt.
Du skal ikke blive forbavset, hvis de ender med at sluge ild –
– og spille i et punkband.
Du kan godt gå hjem med det. Vi skal på telttur.
– Det er ikke her, vi skal ned, vel? – Just præcis.
Jeg viser dig, hvordan man gør. Hvis du stadig tør.
Ja. Bare vent og se.
Ole!
– Er det her en rigtig sti? – Hvor kan de være henne?
Er det virkelig så vigtigt for dig? Kan du ikke bare finde noget andet?
– Hvad leder I efter? – Hej!
Det er, fordi vi leder efter ...
– Den der gamle mine. – Ja.
Den der meget berømte mine fra krigens tid.
– Så er I gået en omvej. – Det er den stik modsatte retning.
Ej, altså. Dumme os! Tusind tak. Jeg har det med, at jeg ...
Bytter om! Det gør jeg også.
Især med mine børns navne. Hvis jeg skal sige Søs, siger jeg Lou...
Hvis jeg vil have fat i Lille Per, siger jeg "hej, lille Loui..."
– Jeg tror, hun har forstået det. – Skal I med ned til minen?
Vil vi det?
Nej. Jeg har lovet Per at vise ham den vilde norske natur.
– Men rigtig god tur dernedad. – Okay. Så smutter vi.
– Kom her. Lad mig tage din hånd. – Tak. Uha, pas på, skat.
Bro, bro, brille. Klokken ringer ... elleve.
Jeg tror, hun er interesseret i mig.
Vi hænger ud her, og så følger vi efter dem igen.
– Skynd dig at vise, hvad du kan. – Du har da ikke sagt noget til Emma?
Kun at du kan lave cool australsk rappelling med hovedet forrest.
– Hvad? – Så kan hun se, hvor sej du er.
Du tør måske ikke, når hun kigger?
– Okay. – Kom nu. Jeg filmer.
– Peter, her kommer jeg! – Hvad? Hvad laver du?
– Søs, hvad laver du?! – Søs! Vent lidt!
Nej, det er den anden vej! Søs, rolig.
– Pas nu på. – Nej!
Hvad laver du, dit fjols?
– Undskyld, jeg ville bare ... – Er du okay, Emma? Jeg kommer.
– Er det benet? – Hvad skete der?
Jeg tror, jeg skal på skadestuen. (Emma ømmer sig)
– Hvad skulle det til for? – Undskyld, undskyld.
Jeg sagde, jeg ville vise dig det.
– Et perfekt sted til at slå lejr. – Ja.
– Bare vi kan slå teltet op. – Det er ikke noget problem.
Du skal lige ... væk der. Sådan. En, to ... ja.
Og så der, en, to. Ja!
Sådan!
Årh!
– Årh, hvor smart! – Ja. Men det står midt i en myretue.
Så flytter vi det bare.
Jeg fatter ikke, at Louise stadig virker interesseret i mig.
Hun har kun set mig, når jeg har dummet mig.
Hver gang hun er i nærheden, går det galt.
Ligegyldigt hvad er det ærgerligt, vi ikke skal være kollegaer.
Onkel, kan du huske, da vi mødte Louise og Ida for første gang?
Din far skal bare sige ja, så får han jobbet?
– Det har de sagt. – Fantastisk.
Av! Mit ben!
– Og dengang i klatreskoven. – Ja.
Hun brugte Ida til at gøre far bange.
Da alt gik galt i vindtunnellen, kom hun ud fra kontrolrummet.
Gør noget!
Hun prøver at ødelægge det for far. Hun vil også gerne have det job.
Det var slet ikke minen, de ledte efter.
– Det var os. – Vi må holde øje med dem.
– Skal vi sige noget til far? – Nej.
Vi risikerer bare, at han opdager vores plan.
– Jeg kan godt klare mig selv. – Ja ja.
Søs, laver du en kop te til Emma?
– Kamille, sort eller ... grøn? – Sort er fint, tak.
– Er der andet, jeg kan gøre? – Kiks, chips eller nødder?
Måske noget ordentligt først.
Søs, du skal se den her video, hvor du kører ind i Emma.
– Hold kæft, hvor ser du dum ud. – Ellers tak. Jeg kan godt huske det.
– Spegepølse, makrel eller ...? – Jeg tror bare, hun skal have fred.
Fred! Selvfølgelig. Det er klart. Så kan man bedre slappe af.
– Fred er jo ... – Ole, zip it.
Ole? Vil du være sød at række mig min telefon?
Tak.
Hvad har du?
Gjorde Søs? Det var garanteret med vilje.
Kan du tage noget medicin?
Jeg hørte godt, at benet er brækket. Men du har trænet og trænet.
Okay, skat. Pas på dig selv. Godnat.
Hvad giver du? Emma har brækket benet.
Far? Hvis hende Louise ikke er helt så interesseret i dig, –
– lover du så ikke at blive alt for ked af det?
Hvad mener du?
Det, Per mener, er jo nok, at kvinder godt kan være lidt uforudsigelige.
De siger ét, og så mener de noget andet.
– Det er der ikke noget nyt i. – Jeg skal tisse.
Husk at gå lidt væk fra teltet.
(ugle tuder)
– Ikke alligevel. – Er du bange for mørket?
– Jeg går med og slår en godnatstreg. – Det gør jeg også.
Da jeg var lille, var jeg også bange for mørke.
Men så kan jeg huske ... at min far sagde til mig:
– "Onkel Anders ..." – Kaldte din Far dig "onkel Anders"?
Han sagde selvfølgelig bare Anders.
Det er jeg sgu ikke så sikker på. Han sagde i hvert fald:
"Hvis du bliver bange for mørket, skal du bare sige:
'Det er mig, der bestemmer her.'"
Og så gik det væk. Prøv engang, Per.
Det er mig, der bestemmer her. (ugler tuder)
Jeg er stadigvæk bange.
Det er måske, fordi du skal prøve at leve dig mere ind i det.
Så du siger: "Det er mig, der bestemmer her!"
– Pas lige på, hvor du tisser! – Nå, nå, stod du der? Ja ja.
Bare her nederst? Tak.
– 44, værsgo. – 44. Det er mit lykketal.
– Ærgerligt, du ikke kan være med. – Lad være med at snakke om det.
Koncentrer dig om løbet. Held og lykke, Peter.
Ja, held og lykke.
Han er jo slet ikke på listen.
Der er han! Øv, altså! Han kommer jo sikkert først om flere timer.
Den der gamle mine ligger ikke så langt herfra.
– Skal vi ikke se den? – Fed idé!
Jeg synes, at jeg sådan kan dufte en lille smule mos.
Det er en sjov leg, det her!
Ja, så er det din tur.
– Jeg er ikke rigtig i humør til det. – Ih, altså!
Jo, det er jo derfor, vi er taget helt op på den her tur.
I skulle glemme, at I skal flytte. Det er skidetarveligt.
– Jamen så okay. – Det var fint.
Sti til skjervgruven. Færdsel på egen risk.
Tør vi, eller vil du hellere vende om?
Vil du hellere vende om?
Det er nederen ikke at have set minen, –
– men du tør måske ikke gå der, hvis Emma ikke er der.
Du skal bare føle dig tryg. Der sker ikke noget.
Det er bare en græsplæne. Så, ja.
– Sådan der. – Hvor er vi?
Det får du at se lige om lidt. Koncentrer dig om at lugte og lytte.
– Mor, vent lige på mig! – Jeg kan høre nogen.
– Hvad hvis det er hende Louise? – Louise?
Hvis du bliver her i to sekunder, så henter vi noget, du skal smage.
– Hvad er det? – Det er jo en overraskelse.
Du må altså ikke tage bindet af. Ellers er hele molevitten ødelagt.
Det lover jeg.
Advarsel. Al færdsel i gruven på eget ansvar.
Damerne først.
(dryp)
Wow! Hvor er her vildt!
Kommer I snart?
Prøv lige at se. Der er en indgang.
What?
Årh!
Er I der?
– Kan du se noget, Per? – Jeg kan ikke se et øje.
– Så må vi have hørt forkert. – Lad os skynde os tilbage til far.
Hallo? Er I der?
Wow!
Hey, hvad er det derovre?
Er det meningen, jeg skal finde jer? Kuk–kuk!
– Prøv lige at se. – Der er vist ikke noget dernede.
Måske er der en hemmelig skat. Kom.
Sig lige en lyd. Kuk–kuk! Nå ...
– Det er bare mig. – Louise!
– Nej, ikke tag det af. – Far! Pas på! Hun er farlig.
– Hvad mener han? – Ikke noget. Kom!
Hvor er her vildt!
– Her. Tag min hånd. – Ida, er du her også?
Sig mig engang, hvad sker der? Hvor skal vi nu hen?
Vi kan vist ikke komme videre herfra.
Åh nej, der er også vand! (buldren)
– Hvad sker der? – Hvad var det?
(brag)
Hvad sker der?
Shit!
Er I fuldstændig sindssyge? I kunne have slået mig ihjel.
Du havde kunnet klare det. Det er hende, der vil ødelægge det for dig.
Louise har lige reddet mit liv.
Det var hendes skyld, du ikke fik dit job.
Mitjob. Jeg har ventet, og så snupper han det for næsen af mig.
– Sådan opfører man sig ikke. – Det er altså rigtigt, mor.
Uh!
(Ole stønner)
Den er ikke til at rokke!
Med eller uden mig var jeres far aldrig blevet kureret for højdeskræk.
Det er en del af dig. Sådan er det. Og nu går vi.
– Tak for hjælpen. – Hun ville tage røven på os.
Men ... måske har hun ret. Måske var det bare en åndssvag plan.
Hvordan kan verdens bedste far være så dum?
(mobil ringer)
Hallo? Hej, Mie.
Er der noget galt? I den gamle mine? Hvad laver I dog der?
Vi ville bare kigge, og lige pludselig rystede det hele.
Nu er vi spærret inde, og der kommer vand ind.
– Få os ud. – Sig, han skal skynde sig.
– Du må meget gerne skynde dig. – Mie, hør, hvad din far siger.
Vi skal nok hjælpe jer. Vi kommer. Det vigtigste er at bevare roen.
Okay. Godt. Hvad gør vi?! De er fanget i minen!
– Vi ringer efter hjælp. – Vi må ned herfra.
– Giv mig lige den der. – Nej!
Nej! Hvad er hurtigst? Der må være en smutvej. Vi må ned.
– Vi må ned herfra. – Nej, nej, nej! Nej, det går ikke.
– Gør ligesom i vindtunnellen! – Ja. Jeg skal nok.
Tag fat i rygsækken!
Nu skal I holde fast!
– Du er et geni! – Hvad er et geni?
Sådan en som os to, Per.
I kan sige, hvad I vil, men Norge er et smukt land.
– Ja, mon ikke. – Ja, men vi har stadig travlt.
– Så lander vi! Pas på! – Nu lander vi! Ind under teltet.
Vi klarede den søreme. Hvis I laver bål, så laver jeg kaffe.
Vi har ikke klaret noget, før vi har fundet Ole og Mie. Af sted!
(ringeklokker)
– Hvad sker der? – Det er her, triatlonen starter.
Hvis vi bare følger efter cyklerne, så når vi frem til minen, Per.
– Hvor er far? – Kom så.
Den er alt for stor til mig. Kør bare. Jeg indhenter jer.
– Er du sikker, Per? – Ja. Skynd jer ned til Ole og Mie.
Det hele er min skyld.
Du har ikke spærret dem inde.
Hvorfor går Ole og Mie konstant til grænsen?
De vil ikke være en tøsedreng som deres far.
Sikke noget vrøvl.
– Peter er nummer 44. – Det ved jeg.
Der er han! Peter!
– Af banen. – Der er far ...
– Væk med jer. – Onkel?
Per! Hvad sker der?
– Tror du, de når det? – Hvad skulle vi også herind for?
– For at spille smart. – Jeps. Ikke særlig smart.
(Far skriger)
– Pas på, onkel Anders! – Ja, det skal jeg nok.
Hjælp! Hjælp! Hjælp!
(Per skriger)
Velbekomme!
Hvad har de nu gang i? Kom så, Ida.
– Det er ikke lige mig. – Det er nemt nok.
– Jeg viser dig, hvordan man gør. – Okay.
Hvad?
– Hold fast, onkel! – Jeg skal holde fast, ja.
Er vi nede nu?
– Man skulle have husket handsker. – Og nogle rene underbukser.
– Hvad kommer der så? – Riverrafting! Det er sjovt.
(Far sukker) Nå ... av!
– Bliv her. – Åh nej. Hvad nu?
Den der er god.
Hey! I må ikke tage båden. Kom tilbage!
Det er en nødsituation. Nogen er ved at drukne.
Pas på klippen. Venstre om. Jeg håber, Per klarer det.
Han er jo lige der.
– Er der plads til en letmatros? – Altid, Per.
– Hvor var det godt gået, Per! – Så du det, mor?
– Var det ikke sejt? – Det var vildt.
– Nu skal vi bare redde Ole og Mie. – Hvad er det for en mærkelig lyd?
(buldren)
Åh!
Ja, så er vi der!
Hold fast, Per!
Så kører vi! Ja!
Per, hold fast!
Vi kører baglæns.
– Vi klarede den. – Vi gjorde det! Bravo, Per!
– Du er altså en idiot. – Ja, det ved jeg godt.
Men jeg har sagt undskyld.
Nej, du er en idiot, fordi du tror, Peter bedre kan lide mig.
Når vi to træner, snakker han ikke om andet end dig, –
– og hvor fantastisk du er. Det er faktisk megairriterende.
Du må undskylde, at jeg har været så åndssvag.
– Tror du, han stadig kan lide mig? – Ja! Du skal bare være dig selv.
– Det er svært nogle gange. – Prøv.
(besked)
Mie har ringet otte gange. Bare der ikke er sket noget.
Så. Nu ved Søs det også.
– Nej! – Åh nej! Nej, nej, nej!
Det er løgn!
– Der er målstregen! – Så er vi tæt på minen.
Okay, floden er der. Det må være derovre.
Så deler den sig i to. Årh!
– Under broen! – Kom!
Vi skal ind til bredden her.
– Vi skal den vej. – Er du med, Per? Kom så!
– Kan vi ikke bare tage tilbage? – Vi kan jo ikke ...
– Hvad laver I her i skoven? – Emma?
I bliver nødt til at køre os ned til den gamle mine. Nu.
Tænk, Per, hvis vi skulle have sejlet ned ad den der.
Der er ikke tid til snak. Vi må videre!
Så må vi hellere gå med. Kom!
Jeg er ked af, jeg drillede dig så meget med Emma.
– Jeg tænkte for meget på mig selv. – Det er lige meget.
Du er alligevel verdens bedste søster.
– Ole! Mie! Hallo! – Nu kommer vi.
– Nå ... Hvad så? – Der er ikke tid til, at vi følges.
Vi må gå hver vores vej og råbe, hvis vi finder dem.
Per, du tager den der. Så løber jeg den her vej.
Så går jeg denne her vej.
Ole! Mie! Hvor er I?
Shit!
Det er mig, der bestemmer her.
Det er mig, der bestemmer her! Sådan.
Ole? Mie? Hvor er I?
Per!
– Hallo! Vi er hernede! – Per! Hjælp!
– Vi er herovre! – Far! Onkel! De er her!
Ja. Så kommer den.
(Anders stønner)
Læg kræfterne i.
Nu er den der. Pas på, Per!
– Kom her, skat. – Og kom så her.
– Undskyld, far. – Og så er det dig.
I er i live. Det er det eneste, der betyder noget.
– Hvor er det fedt, I kom. – Lille Per!
Det var dig, der fandt dem!
– Kom her. – Åh, Per.
– Far! – Hej!
– Er I okay? – Ja ja. Vi er i god behold.
– Det her kan jeg ikke! – Du har jo lige gået der.
– Her? – Du var jo ikke bange før.
– Fordi du tænkte på Ole og Mie. – Husk alt det, du har klaret, far.
– Du kan godt! – Okay. Jeg prøver.
Du kan sagtens. Kom så, far. Bare lad være med at kigge ned.
– Du kan godt, far. – Ja, kom så, Far!
Det er varmt. Jeg er på stranden. (måger)
Hov. Onkel Anders, du har ret! Du var med i sommerhus!
– Det mente jeg da også nok. – Nej, nogle latterlige badebukser!
De er jo med Gammelsmølf!
– Far, pas nu på! Hold godt fast! – Hold fast i rebet!
Ind i trolden, far! Husk det nu.
– Kom op! – Giver den mand aldrig op?
– Måske er det dig, der skal give op. – Hvad vil folk så ikke tænke om mig?
Louise havde ikke det, der skulle til. Han har ikke det, der skal til!
– Mor! – Okay.
Kom nu, far!
– Kom så, far. – Kom så!
– Jeg har dig. – Ja! Du gjorde det, far!
– Ja! – Sejt, far!
Mine damer og herrer. På en flot tredjeplads –
– har vi vores egen Gudrun. Giv hende en stor hånd.
På andenpladsen har vi Peter fra Danmark, nummer 44.
– Sådan, Peter. Ham kender jeg. – Peter! Peter! Peter!
Ole, Mie sendte mig et klip, hvor du rappeller med hovedet nedad.
Kunne du ikke lære mig det en dag?
Det kunne da godt være ... at vi kunne finde ud af det en dag.
Sådan!
Og så har vi faktisk en lille gruppe fra Danmark uden for konkurrencen, –
– som har været hurtigere end alle deltagerne. Vil I komme herop?
– Ved du godt, at du er sød? – Bare sød?
Og en lillebitte smule sej.
– De er til dig, Louise. – Her, Ole.
Værsgo, unge dame. Bliv nu her. Vi skal lige have en selfie.
– Rosin! – Rosin!
– Godmorgen, Bente. – Godmorgen, Far.
– Tillykke. – Tak, Louise. Nå ...
Uha, hva'? Som du kan se, er der også fordele ved ikke at være chef.
(Louise gisper)
Nå, jamen jeg tror også ... Nu skal vi til frokost, tror jeg.
Det er mig, der bestemmer her.
Danske tekster: Louise Munk Alminde Scandinavian Text Service 2017